Barn, sitter ni skönt?
Då börjar jag:
Den här berättelsen utspelades för många tusen år sedan...
men allt var klart på bara sju dagar.
För länge, länge sedan...
inga av de saker vi kan se nu:
solen, månen, stjärnorna, jorden...
djuren och växterna, inget av det existerade.
Bara Gud existerade,
så därför kunde bara Han ha skapat dem.
Och det gjorde Han.
Vilken personlighet han var.
Undrar vad det blev av honom?
Åh, skulle tro att han är död som alla de andra.
Vilka tider...
Mr Tuttle, ditt hår.
Ja?
Godmorgon frun. Vi har kommit angående...
O, ja, självklart.
Kom in.
Jag väntade inte er så snart.
Ni är...?
Jag är Bertha Mills, frun.
Det här är Edmund Tuttle.
Trevligt att ses, frun.
Ni måste vara trädgårdsmästaren.
Det stämmer. Trädgårdsmästaren.
Den här flickan heter Lydia.
Har ni någon erfarenhet av arbetet?
Åh, låt inte hennes ängelansikte lura dig, frun.
Hon är äldre än hon ser ut.
Kan du stryka?
Vad är det frågan om? Har du inte mål i mun?
Hon kan inte prata, frun.
Den stackars flickan är stum.
Men hon är en duktig liten arbetare.
Det kan jag lova.
Då så.
Bra. Den förra flickan pratade i alla fall för mycket.
Följ mig. Mrs Mills, du och flickan...
får sova i vindskupan högst upp.
-Ni Mr... -Tuttle, frun.
Ni får sova i skjulet på baksidan.
Som ni ser har hushållsarbetet blivit ganska eftersatt...
sen tjänarna försvann för nästan en vecka sedan.
Ni menar att de bara försvann?
Inget medelande, ingenting. De kvitterade inte ens ut lönerna.
De lämnade oss bara.
Vad konstigt.
Ni kommer snart märka att ibland...
är det här huset inte precis något idealhem.
Därför så skrev jag i tidningsannonsen...
att jag söker ärliga, hårt arbetande människor.
Det finns inga ärligare eller flitigare än oss.
Stämmer inte det, Mr Tuttle?
Jovisst, vi är väldigt ärliga.
Och arbetar väldigt hårt.
Köket.
Jag äter frukost klockan åtta...
barnen klockan nio.
Lunch ska serveras 13.00 och middag 19.30
Och husbonden, frun?
Han gav sig ut i kriget...
för ett och ett halvt år sedan.
Jag har inte hört något sen kriget slutade.
Vem av er lagar mat?
Jag är så ledsen, frun.
Vem lagar mat?
Ni ser hur jag gör.
I det här huset får ingen dörr öppnas...
innan den förra dörren stängs först.
Det är viktigt att ni kommer ihåg det.
Det är inte så enkelt som det kanske verkar.
Det finns femton olika nycklar för alla femtio dörrar...
beroende på vilken del av huset ni befinner er i.
Mrs. Mills, från och med imorgon...
överlämnar jag en uppsättning nycklar till er.
Ja, frun.
Musikrummet.
Det gamla pianot fanns här när vi flyttade in.
Låt inte barnen klinka på det.
Jag får migrän av det.
Tystnad är något som vi skattar högt här i huset.
Därför så har vi ingen telefon, radio...
eller något annat som för oväsen.
Vi har inte heller elektricitet.
Under kriget så stängde Tyskarna av den...
så vi lärde oss att klara oss utan. Vi fortsätter.
Frun, ni behöver inte visa oss hela huset.
Jo!
Jo.
För det mesta, går det knappt att se.
Det är ofta svårt att avgöra...
om det är ett bord, en stol,en dörr...
eller ett av mina barn som leker kurragömma.
Vad menar ni, frun?
Kanske jag ska presentera er för barnen.
Mr Tuttle, ni kan se till trädgården nu.
Det finns redskap i skjulet.
Ja, frun.
Ni två kan börja dra för gardinerna.
Allihopa.
Kom.
Jag ska väcka dom. Vänta här.
Vad ni än gör, låt gardinerna vara fördragna.
Vakna, vakna.
Kom nu.
Ögonen stängda, händerna ihop.
Låt det vara, i dagsljuset...
Jesus, jag nu bedjer till.
Välsignad vare jungfrun så ren...
som jag hälsar med tilltro.
Jesus, Mary, obefläckade ros...
bevara oss nära.
Dom halvsover fortfarande.
Vilka söta små barn.
Vad säger man?
Hur står det till?
Hur står det till, barn?
Jag heter Mrs Mills...
men ni kan kalla mig Bertha om ni vill.
Vad heter ni?
Anne. Nicholas.
Anne och Nicholas. Vilka vackra namn.
Ska du bli våran nya barnsköterska?
Mm..hmm.
Ja, mina kära. Jag är er nya barnsköterska.
Det är tid för deras frukost.
Lydia, gå till köket och stäng alla fönsterluckor.
Läkarna kunde inte hitta något botemedel.
För vad?
Deras problem.
Barnen har en mycket allvarlig ljusallergi.
Dom är känsliga och får aldrig bli exponerade...
för något ljus starkare än det här.
Annars, på några minuter...
så blir dom ömma och får blåsor...
och börjar kvävas.
Det är skulle vara livshotande.
Godegud.
Jag gillar inte brödet.
Åh? Varför inte?
Det smakar konstigt.
Jag tyckte bättre om det förut.
För att någon annan gjorde det förut.
När kommer dom tillbaks?
Dom kommer inte tillbaks, barn.
Precis som pappa.
Men pappa kommer tillbaks.
Mrs Mills, vår far slåss i ett krig i Frankrike.
Det är världskriget.
Jag vet, men han är i Frankrike.
Det räcker så pladdrare. Ät upp frukosten nu.
Kommer du lämna oss också?
Självklart inte!
Varför skulle jag lämna er?
Dom andra sa att dom inte skulle det...
men dom gjorde det, och sen hände det.
Var tyst!
Vad menar du Anne? Vad hände?
Mamma blev...galen.
Ingenting hände. Jo, det gjorde det.
Det gjorde det inte! Det gjorde det!
Var tysta.
Vad gör ni? Tallrikarna ska vara tomma...
om en minut. Förstår ni?
Mrs Mills, Vill ni komma ett tag.
Jag vill tala med er.
Ja, frun.
Brevbäraren kommer vanligtvis varje onsdag.
Men jag tittade just i brevlådan...
och den här veckan har han inte varit här.
Jag är rädd att jag inte förstår, frun.
Det här brevet skulle ha hämtats...
och lämnats till tidningen för dem dagar sedan.
Det är en platsannons för tjänare.
Eftersom den aldrig publicerades...
kan du förklara vad ni gör här?
Åh, jag förstår.
Frun, jag skulle berätta det...
när ni öppnade dörren för oss.
Sanningen är att vi bara gick förbi...
och tog en chans.
Ett stort hus som detta...
behöver alltid kunnig personal.
Har ni arbetat i ett liknande hus förut?
Det kanske blir en överraskning, frun, men...
vi har faktiskt arbetat här.
Här?
Det var för några år sedan.
Om ni inte tar illa upp, frun...
det var de bästa åren i mitt liv.
Därför kom vi, för att det här huset...
betyder så mycket för oss.
Kanske jag borde visa er våra referenser, frun.
Nej, nej, nej. Besvära er inte. Det behövs inte.
Så ni känner till huset bra då?
På mina fem fingrar.
Om inte väggarna har fått ben...
och flyttat på sig.
Det ända som rör på sig här är ljuset.
Men det förändrar allt.
Det är minst sagt ganska svårt.
Man skulle nästan kunna...säga outhärdligt.
Det måste hålla huvudet kallt.
Åh, ja, frun.
Jag tycker inte om fantasier.
Konstiga ideér. Förstår du vad jag menar?
Jag tror det, frun.
Mina barn har konstiga ideér ibland.
Men bry er inte om det.
Barn är barn.
Javisst, frun.
Då så. Ni kan stanna.
Tack så mycket,frun.
Det hände.
"Den romerske guvernören försökte få dem att
ändra sig sedan..."
"För att få dem att ändra sig" Stopp.
"Sedan..." -Mm-hmm.
"Han beordrade att de skulle bli slagna."
"Men Justus och Pastor, som inte var rädda...
gladdes och visade sig vara villiga att dö för Gud.
"När han såg det...
blev den romerske guvernören rasande...
och beordrade att de skulle halshuggas.
Vad är det som är så roligt?
Jo...
Jo, vadå?
De där barnen var riktigt dumma.
Varför?
För att dom sa att dom bara trodde på Jesus...
och sen blev dödade för det.
Och vad skulle du ha gjort? Förnekat Kristus?
Ja.
Inom mig skulle jag ha trott på honom...
men jag skulle inte sagt det till romarna.
Tycker du det också, Nicholas?
Jag förstår.
Så du skulle till och med förnekat Kristus.
Du skulle ha räddat dig från romarna. Sant.
Men vad skulle ha hänt efteråt?
När?
I ditt nästa liv.
Det som väntar oss efter döden.
Var skulle du ha gått?
Ahh.
Var, Nicholas.
Till barnens limbo.
Vad är barnens limbo, Anne?
Ett av de fyra helvetena.
Vilka är?
Jag, jag!
Nej. Låt honom svara. Vilka är?
Där är helvetet där de fördömda hamnar.
och där finns skärselden...
Ja.
Och Abrahams famn dit dom går...
och limbo där barnen hamnar.
I jordens centrum.
Där det är väldigt, väldigt varmt.
Där hamnar barn som ljuger...
men inte bara i ett par dagar.
Åh, nej.
Nej, i evighet.
Tänk på det.
Fördök att föreställa er slutet på evigheten.
Slut ögonen.
Slut ögonen och försök att föreställa er det.
Föralltid.
Smärta...föralltid.
Jag blir yr.
Förstår ni nu...
varför Justus ochPastor talade sanning?
Bra.
Slå upp lektion sex.
Kan vi inte leka?
Absolut inte.
Först ska ni läsa lektionen...
sen ska ni lära er den utantill.
Alltihop?
Mer protester...
så får ni inte leka alls idag.
Faktiskt, jag tror ni får vara i separata rum.
-Nej, nej, nej! -Jo, jo, jo!
Men vi blir rädda om vi är i olika rum.
Rädda? Som om ni inte vore vana vid huset nu.
Tänk om vi ser ett spöke?
Har din syster berättat en av sina historier?
Jag har inte berättat någonting!
Om du ser ett spöke så säg "Hej"...
och fortsätt läs.
-Kom till musikrummet. -Varför jag?
För att jag säger det. Kom nu.
Ta din bok.
Nicholas, jag vill att du lär dig lektionen...
på mindre än en timme.
-Mamma... -Vad är det?
Ge mig en puss.
"Ge mig en puss. Ge mig en puss"
Anne, vänta på mig utanför.
Du vet att jag inte kan det.
Där borta.
Mrs Mills, dra för alla gardiner.
Min dotter ska passera vardagsrummet.
Ja, frun.
Så, Anne.
Älskling...
Mamma kan inte vara med dig hela tiden, hmm?
Du måste lära dig att vara ensam.
Var är din bönebok?
Ahh!
När du känner dig rädd...
ska du krama den med all din kraft...
be Fader Vår, så försvinner din rädsla.
-Det gör den inte. -Jo, det gör den. Säkert.
Förstår du inte att när du gör det...
så är Herren hos dig?
Det finns ingen anledning att vara rädd.
Huset och familjen.
Vi bor alla i ett hus med vår familj.
Familjen beståt vanligtvis av föräldrar...
barn, och deras farföräldrar.
Vi måste vara lydiga...
...och snälla mot de andra familjemedlemarna...
och vi får inte gräla eller slåss...
med våra bröder och systrar.
Har du några barn?
Nej.
Mr Tuttle och flickan, Lydia, är allt jag har...
och jag är allt de har.
Föddes hon sån?
Ursäkta, frun?
Flickan. Föddes hon stum?
Nej.
Jag tror jag är klar här, frun.
Om ni ursäktar mig så tror jag att jag går...
och ser efter om Mr Tuttle behöver någon hjälp.
Nicholas!
Nicholas jag kommer!
Åh!
-Nicholas? -Vad är det?
Varför grät du?
Jag grät inte. Jag läste.
Men jag hörde dig... Anne!
Anne?
Jag har inte lärt mig än, mamma.
-Mår du bra? -Ja.
Varför grät du? -Det gjorde jag inte.
Jag hörde dig för en stund sen.
Du behöver inte skämmas, älskling.
Det gör jag inte.
Om jag skulle ha gråtit skulle jag ha sagt det.
Åh, verkligen. Så jag inbillade mig?
Nej. Det var den där pojken.
Vilken pojke?
Victor.
Vem är Viktor?
Pojken som var här för ett litet tag sedan.
Jag sa åt honom att låta mig läsa...
men han slutade inte gråta.
Jag tycker han är en bortskämd barnunge.
Han sa att vi måste lämna huset.
Aha, gjorde han? Och varför grät han.
För att han inte tycker om det här huset...
men han måste bo här. Hans far är pianist.
-Hans far är pianist? -Ja.
Jag har redan sagt åt honom att han inte får röra pianot.
Det får han väl inte, mamma?
Så du har pratat med hans far också?
Nej, bara med Victor.
Hans far är med de andra i hallen.
Jag kommer just från hallen. Det finns ingen där.
Dom måste ha gått upp. Dom tittar på huset.
Nu är det nog! Det räcker!
Så, varför grät du?
Det var Victor!
-Så var är han nu? Han gick ut där!
Kan du tala om för mig hur en pojke...
kan gå ut och in här när det är låst?
Jag trodde ni förstod mig:
Inga dörrar får öppnas...
innan den förra har stängts först.
Är det så svårt att förstå?
Huset är som ett skepp.
Ljuset mådte behandla som om det vore vatten...
genom att öppna och stänga dörrarna.
Mina barns liv står på spel!
Men, frun...
Säg inte emot mig! Var tyst!
Vem av er var i rummet sist?
Lydia?
Hon har ingen nyckel. Jag har redan sagt det.
Inte du då.
Men jag var i hallen hela tiden.
Och sen gick jag ut i trädgården.
Ni såg mig med era egna ögon.
Jag hoppas du inte menar att det var jag!
Tror du jag skulle göra en sån sak...
och riskera min egen dotters liv?
Du får inte läsa vid bordet.
Inte?
Vem ska säga det till mamma? Du?
Eller kanske du?
Såg du verkligen en pojke?
Ja. Han heter Victor.
Är han ett spöke?
Var inte dum. Spöken är inte såna.
Hur är dom då?
Det har jag sagt tusen gånger.
Dom går runt i vita lakan och bär kedjor.
-Hur vet du det? -För att jag har sett dom.
Dom kommer på natten.
Lögnare. Var?
-Du är dum. -Inte hälften så dum som dig.
Jag tror inte att du såg den där pojken.
Tro vad du vill.
Du kommer snart be oss att leka med dig.
Nicholas!
Va?
Titta.
Varför har du öppnat gardinerna?
-Det var inte jag. -Vem var det då?
Det var Victor.
Han har gjort det hela natten.
Du ljuger. Jag ska säga till mamma.
-Så jag är en lögnare? -Ja.
Victor, kom fram från bakom gardinen...
så min dumma bror kan se dig.
Lämna mig ifred.
Så du vill inte se honom nu?
Du är en fegis.
En feg, feg, fegis.
Jag får göra det själv då.
Det räcker, Victor.
Nicholas. Nicholas.
Säg åt honom att lämna gardinerna ifred.
Han lyssnar inte på mig.
Sluta. Försvinn från min säng, båda två.
Det är våran säng.
Nej, det är min.
Anne, sluta använda den där rösten.
Var tyst, fegis.
Om du inte slutar. Så hämtar jag min mamma...
och hon slänger ut dig.
Du känner inte min mamma.
Och du känner inte mina föräldrar.
Anne, jag ska berätta för mamma om dig.
Var inte så dum. Förstår du inte att det inte är jag?
Victor, rör vid hans kind så han vet att du är verklig.
Aah!
Mamma! Hjälp!
Hjälp! Hjälp, mamma!
Vad är det? Vad är det?
Vad är det?
Hon slog mig, och jag sa åt henne att vara tyst.
Jag är uttröttad. Hör du mig?
Jag är trött på dig!
Jag gjorde ingenting!
"Därför så sände Gud ut honom...
från Edens lustgård....
till varifrån han kom....
Så han körde ut människan...
till öster om Edens lustgård...
cherub och ett flammande svärd...
som svängde åt alla håll
i livets träd."
Där. Jag är klar.
Mycket bra.
Nu kan du be jungfrun om förlåtelse.
Va? Det är inte vad vi kom överens om!
Vi kom inte överens om någonting, unga damen.
Idag blir du bestraffad och du gör som jag säger.
Du kan inte få mig att be Jungfrun om förlåtelse.
Hur vågar du!
Mamma, jag kommer inte att be om förlåtelse för något jag inte gjort!
Du sa till din bror att någon fanns i rummet!
-Det gjorde det! -Du ljuger!
Det gör jag inte!
Anne...
minns du berättelsen om Justus och Pastor?
Barn som inte talar sanning kommer till limbo.
Det är vad du säger, men jag läste...
att limbo bara är för odöpta barn.
Jag är döpt!
"Och Abraham tog trät...
från det brända offret och la det på Isaac hans son.
Han tog elden i handen och en kniv...
och de gick, båda tillsammans.
Och Isaac sade till Abraham, hans far...
Min Far...
och han sade: Här är jag, min son."
Tittade du till Nicholas?
Ja, frun. Den lilla ängeln somnar snabbt.
Och Annie?
Är hon fortfarande i trappan?
Åh, ja, frun.
Jag skulle föredra att ha henne så jag kan se henne...
men jag kan inte brodera i så dåligt ljus.
Hur länge ska det här straffet fortsätta?
Det har hållt på i tre dagar nu.
Det är upp till henne.
Hon måste lära sig att svälja sin stolthet...
och be om förlåtelse.
Hursomhelst, det är dags att hon börjar läsa Bibeln.
Prästen kommer att bli mycket nöjd, frun.
Om han någonsin besöker oss igen.
Han vet mycket väl att barnen inte kan gå ut.
Ha sa till mig igår...
att han besöker oss så snart som möjligt.
Jag börjar känna mig totalt isolerat från världen.
Dimman hjälper inte precis.
Den har aldrig varit så länge förut.
Det stämmer, frun.
Till och med måsarna har tystnat.
Anne!
Anne, jag hör dig inte.
Åhh!
Förresten, Mrs Mills, så har jag varit tvungen att stå ut med oljudet...
av Lydia springande däruppe.
Hon har sprungit fram och tillbaks...
som om hon var tre personer.
Skulle du kunna tala om för henne att det inte är nödvändigt...
att väsnas så bara för att hon städar lite.
Jag står inte ut med en migränattack till.
Jag ska säga till henne, frun.
Tack.
Nu har hon verkligen gått för långt.
Lydia! Lydia!
"...på Herrens berg ska det ses
och Herrens Ängel--"
Vad händer där uppe?
Ingenting, mamma. Jag läser bara.
-Hörde du det också? -Hörde vadå?
"Herrens Ängel...
kallade Abraham ut från himlen...
för andra gången och sade...
jag har svurit vid mig själv, sade Herren--"
Shh!
Vad var det?
Jag vet inte.
Anne, tala om för mig vad det är som låter.
Jag kan inte säga det till dig, mamma.
Du talar om det.
Jag sa till dig att det fanns någon i rummet...
och du bestraffade mig.
Nu vet jag inte hur jag ska svara.
Anne, jag vill höra sanningen.
Finns det någon däruppe?
Där. I soprummet.
Mamma, du släpper in ljuset.
Shh!
-Hon är en kvinna. -Hon är vad?
Vart gick dom?
Dom passerade just här. Såg du inte dom?
Åt vilket håll gick dom?
Ditåt, ditåt, och ner där också.
Dom är överallt. Dom säger att huset är deras...
och att dom ska ta ner gardinerna.
Frun, var lugn, snälla.
Jag ska inte vara lugn!
I fem hela år under ockupationen...
så undvek jag att en enda Nazist klev över tröskeln...
och nu är det någon här som öppnar och stänger dörrarna.
Frun, det här är ett mycket gammalt hus.
Golvet gnisslar och rören skrammlar.
Det var röster.
Mamma, titta.
En pojke och två kvinnor som samtalade.
Mamma, titta!
Jag gjorde det igår.
Det här är pappan, det här är mamman...
det här är Victor, och den gammla gumman.
Vad betyder siffrorna?
Det är hur många gånger jag har sett dom.
Jag har sett den gammla gumman mest.
Åh, Gud i himlen.
Mrs Mills, hämta Mr Tuttle.
Vi måste genomsöka hela huset omedelbart...
innan det blir mörkt.
-Ja frun. -Mamma!
Ja, älskling.
Ingenting kommer att hända dig när mamma är här.
Titta, mamma. Hon skrämmer mig verkligen.
Det är som om hon inte ser på dig...
men hon kan se dig.
Hon är alltid där och säger: "Följ med mig"
Nej, Anne, ljug inte för mig.
Det är säkert, mamma. Och hon frågar mig saker.
Victor sa att hon är en häxa.
Vad frågar hon dig?
Saker.
Hennes andedräkt luktar.
Vi måste öppna alla gardiner.
Det ska inte finnas några mörka gömmställen.
Ja, frun.
Ni letar på höger sida och jag vänster.
Sen så letar vi på övervåningen.
Kanske dom är spöken...
som har bott här förut.
Var inte dum! Jag har sagt till dig...
spöken bär vita lakan...
och kedjor och låter: "Ooo."
Anne.
Varför hittar du på sådana historier?
Det gör jag inte. Jag läser dom i böcker.
Du ska inte tro på allt...
som du läser i böcker.
Dt säger vår mamma.
Hon säger att spöken inte finns...
och hon förväntar sig att vi...
ska tro på allt som står i bibeln.
Och du tror inte på det?
På vissa saker.
Men, tillexempel, jag tror inte...
att Gud skapade världen på sju dagar.
Och jag tror inte att Noa...
fick plats med alla djuren på en båt...
eller att den Heliga är en duva.
Nej, jag tror inte på det heller.
Duvor är allt annat än heliga.
Dom bajsar på våra fönster.
Har du berättat något av det här för din mor?
Åh.
Frun.
Ja?
Dom har letat överallt, frun.
Det finns inga här.
Jag förstår.
Mrs Mills.
Ja, frun?
Har du någon aning om vad det här kan vara?
Ett fotoalbum, frun.
Nej, men titta. Alla sover.
Se.
Dom sover inte, frun. Dom är döda.
Det är de dödas bok.
Förra århundradet, tror jag...
så tog dom fotografier på dom döda...
med förhoppningen att deras själar...
skulle forsätta leva genom porträtten.
Det finns till och med gruppfoton.
Och barn!
Det är makabert!
Hur kunde dom vara så vidskepliga?
Sorgen över en älskads död...
kan få människor att göra de konstigaste saker.
Gör dig av med det. Jag vill inte ha det i huset.
Ja, frun.
Mrs Mills, det är kallt.
Varför kommer du inte och sitter vid elden?
Tack så mycket, frun.
Så...berätta för mig om när ni arbetade här förut.
Behövde ni ta hand om barn då?
Nej, jag organiserade husskötseln.
Hmm. Fanns det många tjänare?
Åh, ungefär femton.
Men på slutet...
var det bara vi tre kvar.
Varför?
Mina arbetsgivare flyttade till London.
Dom kom hit mer och mer sällan...
Så gradvis blev huset tomt.
Alla lämnar den här fördömda ön.
Min familj gav sig av sommaren 1940...
just innan invasionen.
Det var sista gången jag hörde av dom.
Åhh.
Jag klandrar inte dom.
Faktiskt, vi gav oss av oskså.
Men, ni vet...
ibland när du lämnar en plats...
är det som om den är med dig hela tiden.
Det kändes alltid som om jag aldrig hade lämnat det här huset.
Varför gav du dig av?
Åh, det berodde på tuberkolosen.
Hela området evakuerades.
Var det då Lydia blev dum?
Ja, jag tror det...
men mitt minne är lite rostigt nu för tiden, frun.
Vad hände henne?
Plötsligt en dag.
Slutade hon bara att tala.
Det måste ha funnits någon anledning.
Folk slutar inte bara att tala.
Det är alltid resultatet...
av någon sorts trauma.
Någonting måste ha hänt henne.
Behandlade era arbetsgivare er bra?
Åh, dom var alltid mycket snälla.
Dom behandlade oss som familjemedlemar.
Frun, jag tror att jag ska gå till sängs.
Annars orkar jag inte upp imorgon.
Gå du.
Jag stannar här ett tag till.
Ja, frun.
Förlåt för att jag var så hård mot dig.
Kan du förlåta mig?
Anne.
Mamma.
Ja?
När kommer pappa hem?
När kriget tar slut.
Varför krigar han?
Jag menar, ingen har gjort oss något ont.
Pappa gav sig av...
Pappa gav sig av för att han är väldigt modig...
och för att han inte var beredd...
att låta Tyskarna bestämma över honom.
Varför?
Charles...
var är du?
Mrs Mills!
Vad står på, frun?
Nyckeln till musikrummet, ge den till mig! Fort!
-Vad har hänt, frun? -Fort!
Åh, godegud.
Åhh!
Jag kontrollerade rummet själv.
Det var tomt.
Ta de här tabletterna, frun.
Dom gör dig gott.
Men det kändes som om det var någon annan där.
Och det var inte en människa.
Det finns någonting i det här huset.
Något djävulskt.
Frun...
Någonting som inte...
kan komma till vila.
Jag vet att du inte tror på det.
Du tror inte på det, eller hur?
Jag är inte arg på dig.
Jag trodde inte heller på sånt.
Jag tror visst på det, frun.
Jag har alltid trott på sådana saker.
Dom är inte lätta att förklara...
men dom händer.
Vi har alla hört sådana historier...
då och då...
och jag tror att ibland så blandas de dödas...
och de levandes världar ihop.
Men det är omöjligt.
Herren skulle aldrig tillåta något sådant.
De levande och de döda...
kommer bara att mötas vid slutet på evigheten.
Då dtår det i bibeln.
Frun...
det finns inte alltid ett svar på allting.
Var ska ni gå, frun?
In till byn för att besöka Fader McGraw.
Om han inte vill komma hit, så går jag till honom.
Jag ska ta med honom hit.
Frun, vänta tills vädret blir bättre.
Jag har väntat länge nog.
Frun, prästen sa till mig att--
Jag struntar i vad han sa till dig!
Jag vill att han säger det direkt till mig!
Han måste komma idag!
Men vad ska ni säga till honom?
Att vi har genomsökt alla rum...
och att jag nu behöver få dem välsignade.
Frun, snälla, vänta.
Det är väldigt tidigt fortfarande.
-Mr Tuttle. -God morgon, frun.
Jag vill att du letar efter gravstenar i trädgården.
Gravstenar?
Ja, När min man köpte huset.
sades det att det finns en liten begravningsplats.
Jag tror att det var där borta, bland träden.
Jag har inte sett någonting.
Se efter noga. Den kan vara överväxt.
Ja, frun.
Jag måste få veta om en familj har blivit begravd här...
och om dom hade en liten pojke--Victor.
Nu tror hon att huset är förbannat.
Tror du att det är säkert att låta henne ge sig av?
Oroa dig inte. Dimman låter henne inte komma långt.
Ja, dimman.
Dimman, så klart.
Och när tycker du...
vi ska avslöja hur det ligger till?
I god tid, Mr Tuttle.
I god tid.
På tal om det.
Åh!
Vad--
Åh.
Åh!
Charles?
Grace?
Åhh.
Du är här. Du är här.
Dom sa att det inte fanns något hopp.
Dom sa att jag skulle acceptera att du är död.
Dom sa många saker.
Åhh.
Åh, tack.
Tack, Gud.
Varje natt så har jag bett...
bett till Gud att föra dig tillbaks.
Föra tillbaks barnen deras far.
Men var har du varit hela tiden?
Där ute... letat efter mitt hus.
Du är så förändrad.
Så förändrad.
Ibland blöder jag.
Frun--
Mrs Mills...
det här är min man.
Trevligt att ses, sir.
Han är mycket svag.
Här.
Jag vill att du förbereder ett varmt bad och rena kläder.
Och något att äta.
Genast, frun.
Hur är det med mina små?
Pappa!
Varför var du borta så länge?
Hallå, Nicholas.
Det var det jag sa.
Jag sa att han skulle komma tillbaks.
Har ni varit lydiga?
Vi har varit väldigt snälla.
Har ni varit snälla mot er mor?
Mycket snälla.
Vi studerar varje dag för vår första nattvard.
Pappa, dödade du någon?
Åh, här kommer han!
Älskling, vi har gjort iordning lunch åt dig.
Kommer du ner, eller föredrar du-
När kommer pappa ner?
Ha tålamod, Anne. Pappa mår...inte bra.
Han sa att han sett många döda människor.
Shh.
Mamma, när människor dör i krig...
var hamnar dom då?
Vilken fråga.
-Det beror på. -På vad?
Om dom slogs på de godas eller ondas sida.
Er far tillexempel slogs för England...
på de godas sida.
Hur vet du vilka som är goda och onda?
Inga fler frågor nu. Ät upp maten.
Du ska aldrig kriga.
Vi ska aldrig gå någonstans.
Åhh.
Du saknar ingenting.
Du har det mycket bättre hemma med din mamma och pappa.
som älskar dig väldigt mycket.
Och inkräktarna.
Det finns inga inkräktare här.
Men du sa det.
Nej, jag sa att det inte finns några inkräktare här.
Jag vill inte höra ett ord till om det.
-Men du sa-- -Nu räcker det!
Får jag säga något?
-Nej! -Varför inte?
Därför att du inte får!
Anne, sluta andas så där.
Du hörde. Sluta.
Sluta andas.
Gå till ditt rum.
Ingen efterrätt för dig idag.
Åhh, ingen gråt nu, ingen gråt.
Sluta nu.
Se vilket ansikte du har när du gråter.
-Det struntar jag i! -Så, så.
Lyssna på mig.
Jag har också sett dom.
Har du?
Ja.
Varför berättar du inte det för mamma? Då kanske hon skulle tro på mig.
Det finns saker din mor inte vill höra.
Hon tror bara på det som hon har lärt sig.
Men oroa dig inte, förr eller senare...
så kommer hon att se dom.
Då förändras allting.
Hur?
Åh, du förstår.
Det kommer att komma stora överaskningar.
Det kommer att ske... förändringar.
Förändringar?
Nu uppför hon sig som om inget har hänt.
Och hennes dotter?
Åh, hon är inte så envis.
Barnen kommer att bli lättare att övertyga.
Nej, det är modern som kommer att ställa till problem.
Tror du hennes man misstänker något?
Nej. Jag tror inte ens han vet var han är.
Åhh, titta vilken söt dotter jag har.
Mamma gjorde den här slöjan speciellt för dig.
-Hmm? -Jag ser ut som en brud.
Ja. Det gör du.
Jag måste läga upp ärmarna lite.
-Du kan ta av den nu. -Nej.
Den här klänningen måste vara felfri till din första nattvard.
Jag lovar att inte smutsa ner den.
Låt mig bara ha den en liten stund till.
Bara lite?
Jadå. Jag kommer tillbaks snart.
Inte sitta på golvet eller luta dig mot väggen.
Nej.
Monsieur, vill ni dansa?
Gärna.
Charles, du kan inte fortsätta så här.
Du måste äta.
Oooo.
"I himlen"
"Är det molnigt eller klart"
"Men jag har bara ögon"
"för dig, älskling"
"Månen kanske står högt"
Anne, du måste ta av dig klänningen nu.
Anne, lyssnar du på mig?
Anne?
Vad sa jag om att sitta på golvet?
Men det är rent.
Det spelar ingen roll.
Varför kan du aldrig göra som jag säger...
Vad är det frågan om?
Var är min dotter?
Vad har du gjort med min dotter?
Är du galen? Jag är din dotter.
Nej! Du är inte min dotter!
Nej! Nej!
Du är inte min dotter! Nej!
Frun, Jag hörde skrik.
Hon vill döda mig!
Hon slutar inte förrän hon har dödat oss!
Hon slutar inte!
Shh, barn. Kom med mig.
Du är galen! Du är galen! Galen!
Galen!
Hur är det med henne?
Det går inte att lugna henne...
så jag lämnade henne hos sin far.
Åh!
Hon ville prata med honom.
Vad har hänt? Varför slogs du?
Det var inte hon.
Det var den gamla kvinnan med dom konstiga ögonen.
Hon imiterade min dotters röst.
Jag svär inför Gud att det inte var min dotter.
Åh, Gud. Gud hjälp mig.
Gud hjälp mig Vad är det för fel på mig?
Jag vet inte vad det är med mig.
Du måste vila mer.
Du kan inte ta hela ansvaret för det här huset.
Lämna det till oss.
Vi vet vad som måste göras.
Vad menar du med det?
Vad menar du med att du vet vad som måste göras?
Ingenting, frun. Jag föreslog bara--
Det finns ingenting att föreslå.
Vem tror du att du är?
Du har ingen aning om vad som måste göras.
Eller har du?
Vad är det här?
Tabletterna för din migrän, frun.
Dom som du alltid tar.
Snälla. Jag behöver vara ensam.
Ja, frun.
Kom, barn.
Anne, talade om allting.
Jag önskar att jag hade någon förklaring, men det har jag inte.
Först, trodde jag att det fanns någon annan i huset.
Till och med att det var spöken.
Jag pratar inte om spökena.
Jag pratar om vad som hände den där dagen.
Jag vet inte vad du pratar om.
Säg att det inte är sant.
Tala om vad som hände.
Hände?
Jag vet inte vad det var med mig den dagen.
Betjänterna hade gett sig av under natten.
Hade inte kurage att säga det till mig direkt.
Dom visste att jag inte kunde lämna huset.
Dom visste.
Anne.
Anne, vad hände?
Hon slog mig.
Hon blev tokig som den där dagen.
Kommer du ihåg?
Nej.
Du måste förlåta mig, Charles.
Inte jag. Barnen.
Dom vet att jag älskar dom.
Dom vet att jag aldrig skulle skada dom.
Hellre skulle jag dö.
Vad ska du göra?
Är du arg på mig?
Jag kom bara tillbaks för att säga adjö.
till min fru och barn.
Nu måste jag gå.
Gå var?
Till fronten.
Nej. Kriget är slut.
Kriget är inte slut.
Vad patar du om?
Du ska inte gå, hör du mig?
Du lämnade oss en gång redan. Du kan inte gå!
Varför?
Varför var du tvungen att gå ut i det dumma kriget...
som inte hade någonting med oss att göra.
Varför kunde du inte ha stannat, som dom andra.
Dom andra gav upp.
Vi alla gav upp.
Hela ön ockuperades.
Vad förväntade du dig?
Vad försökte du bevisa med att gå med i kriget?
Din plats är här med oss.
Med din familj.
Jag älskade dig.
Det räckte åt mig.
Att leva i det här mörkret...
i det här fängelset.
Men inte för dig.
Det var inte nog åt dig.
Därför gav du dig av.
Det var inte bara kriget,
Du vill lämna mig, eller hur?
Åhh.
Anne!
Nicholas!
Vad är det? Vad--
Åhh! Åhh!
Gode Gud!
Här! Gode Gud!
Här!
Var är gardinerna?
Mrs Mills!
Låt mig se. Låt mig se.
Åh, ni är oskadade!
Jag vill att pappa kommer!
Pappa är inte här.
Det är inte sant!
Jo, det är det.
Det är sant.
Jag älskar dig, mamma.
Hitta gardinerna.
Vem?
Vem gjorde det här?
Svara!
Ni vet vad som händer här!
Ni vet för det har hänt er också!
Du talar om det för mig.
Skriv ner det.
Skriv ner det! Snälla!
Den attituden löser ingenting, frun.
Hon kan i alla fall inte skriva.
-Var är dom? -Vad?
Gardinerna!
Gardinerna som mina barns liv hänger på.
Någon har tagit gardinerna!
Jag har sett det, frun.
Det finns ingen anledning att höja rösten.
Åh, Mr Tuttle jag tänkte just kalla på er.
Visste du att någon tagit alla gardinerna?
Gardinerna?
Åh, kära.
Varför skulle någon vilja ta gardinerna?
För att släppa in lite dagsljus i det här huset, skulle jag tro.
Dagsljus. Så klart.
Någon vill döda mina barn.
Varför tror du att dagsljus skulle ta livet av dom?
Är du galen?
Jag har sagt det.
Jag har redan sagt det!
Barnen är allergiska! Ljuset tar livet av dom!
Ja, men det var förut.
Dom kan ha blivit bättre av sig själva.
Om ni aldrig utsätter dom för dagsljus...
hur kan ni då veta att dom inte blivit botade?
Min syster hade en fruktansvärd reumatism...
i benen och ryggen.
Så en vacker dag...
blev hon bra.
Jag ska hitta gardinerna...
och när ni hjälpt mig att hänga upp dom...
så lämnar ni huset!
Och herrn, frun?
Vad säger han om det?
Ge mig era nycklar.
Jag vill ha nycklarna nu!
Jag vet vad ni vill.
Du vill skrämma oss.
Ni vill köra ut oss, mig och mina barn.
Ni har velat ta över huset...
sedan första dagen.
Nu ger du mig nycklarna. Jag frågar inte en gång till.
Du borde försöka lugna ner dig, frun.
Ge mig nycklarna.
Ge dom till mig.
Och nu, försvinn.
Vet du vad, Mr Tuttle?
Jag tror jag har nått slutet av min förmåga.
Hur är det med dig?
Åh, ja. Definitivt.
Vi går och avtäcker gravstenarna.
Vad gör mamma?
Det har jag redan sagt. Hon har blivit galen.
Lögnare.
-Hon har blivit galen! -Lögnare, lögnare!
Natt.
Var ska du gå?
Jag har fått nog.
Jag ska gå till skogen för att leta efter pappa.
Ska du rymma?
Jag kan klättra ner för stuprännan.
Det är enkelt.
Om mamma får reda på det...
Ja, ja, ja.
Anne, vänta!
Jag vill följa med och leta efter pappa också.
Lögnare. Du vill inte bli lämnad ensam.
Fegis, fegis!
Var tyst!
Jag tror vi har gått vilse.
Vi är fortfarande i trädgården, dummer.
-Jag är rädd. -Du skulle inte ha kommit då.
-Säg något -Vad ska jag säga?
Jag vet inte. Vad som helst.
Jag heter Anne och jag går.
Jag går och jag heter Anne.
Vad är det?
Jag tror det är gravar.
Gå inte nära!
Varför inte?
Tänk om ett spöke hoppar fram?
Det finns inga spöken i gravar. Bara skelett.
Det står något skrivet här.
Vi går!
Vänta!
Åh!
Anne! Vad står det?
Ni måste vara starka nu, barn.
Nicholas, kom hit!
Mrs Mills, säg inte till mamma att vi har smitit ut.
Prata inte med dom!
Varför?
-Dom är döda! -Va?
Dom är spöken! Snälla, kom hit!
Barn!
Nicholas!
Dom är spöken?
Varför har dom inte lakan och kedjor?
Du sa det--
Det spelar ingen roll vad jag sa! Försvinn från dom!
Du retar alltid mig och ljuger...
jag är trött på det!
Jag retar inte dig! Jag säger sanningen!
Kom hit!
Fort!
Aah! Mamma! Mamma!
Barn!
Spring!
In i huset!
Kom inte närmare!
Rör er inte.
Bekymmra er inte , frun.
Tuberkolos tog livet av oss...
för mer än ett halvt sekel sedan.
Försvinn!
Öppna dörren, frun. Snälla.
Vad vill ni?
Mamma öppna inte.
Vi har sett deras gravar.
Gå upp och göm er.
-Gå nu, -Jag är rädd.
Åhh!
Skilj inte på er.
Vad ni än gör, skilj inte på er.
Gå och göm er. Gå. Gå.
Vi har försökt få er att förstå.
Förstå vadå?
Om huset.
Om den nya situationen.
Vilken situation?
Vi måste alla lära oss att leva tillsammans...
de levande och de döda.
Åhh!
Om ni är döda, lämna oss ifred!
Lämna oss ifred!
In här.
Och anta att vi skulle lämna er.
Tror ni att dom skulle det?
Vilka?
Inkräktarna.
Det finns inga inkräktare.
Dom tog ner gardinerna.
Det finns inga inkräktare.
Jo, Jag försäkrar att det var dom som gjorde det.
Och nu är dom där inne med dina barn.
-Väntande på dig -Nej!
Jo, och tro mig, förr eller senare...
hittar dom dig.
Lyssna, vänta här. Jag är tillbaks om en minut.
Nej, nej, nej. Mamma sa att vi inte skulle skiljas.
Vi kan inte lämna henne ensam.
Sluta andas sådär.
Nicholas, sluta andas sådär.
Sluta andas!
Hör du inte? Det är någon där.
Kom med oss, barn.
Kom med oss.
Aah!
Nicholas?
Anne?
Var är du?
Svara mig!
Inkräktarna har hittat dom.
Det finns inget vi kan göra nu.
Du måste gå upp och prata med dom.
Vår Fader, som är i himlen...
helgat vare ditt namn.
Ert kungarike kom...
på jorden...
som i himlen.
Ge oss vårt dagliga bröd...
och förlåt oss våra synder...
Varför är ni rädda, barn?
Var för vill ni inte vara vänner med oss?
Tala med oss.
Tala om för mig vad som hände.
Säg det inte! Säg det inte!
"Säg det inte."
Om jag säger det, så lämnar dom oss ifred.
Mamma!
"Mamma."
Varför gråter ni barn?
Vad har hänt i det här rummet?
Vad gjorde din mor med dig?
Någonting om en kudde.
Var det så hon dödade dig?
Med en kudde?
Hon dödade inte oss!
Barn, om ni är döda...
varför är ni fortfarande i det här huset?
Vi är inte döda!
Varför är ni kvar här?
Vi är inte döda!
Varför är ni fortfarande i det här huset?
"Vi är inte döda. Vi är inte döda."
-Vi är inte döda! -Vi är inte döda!
Vi är inte döda!
Är allt bra?
Ja bara lite yr, det är allt.
Vad hände?
Dom tog kontakt.
Alla tre?
Uppenbarligen, ja.
Modern och de två barnen.
Ganska intressant, eller hur?
Intressant?
Jag var livrädd!
Älskling, lugna ner dig.
Nej. Fram till nu har vi gjort som du sagt...
men nu lyssnar du på mig.
Vi kan omöjligen stanna i det här huset länge.
Det är ganska klart att de här varelserna inte vill att vi bor här.
Vi vet ingenting om dom än.
Jo, det gör vi!
Vi vet att kvinnan blev galen...
kvävde sina två barn, och sen skjöt sig själv.
Det räcker. Tänk på vår son.
Det är inget fel på Victor.
Jo, det är det. Han har mardrömmar.
Han säger att han sett den där flickan...
och till och med den här kvinnan har blivit besatt av henne.
Snälla, Låt oss bara lämna det här huset.
Ja.
Vi ger oss av imorgon bitti.
Åh, tacka gud för det.
Jag går bara och tittar till Victor.
Ännu en gång, tack för att ni kom.
Trevligt.
Jag hoppas vi har varit till någon hjälp.
Oh ja, visst. Men jag måste erkänna...
att först kunde jag inte förstå...
varför jag hade kudden i händerna...
och varför du inte rörde på dig.
Men sen förstod jag.
Det hade hänt.
Jag hade dödat mina barn.
Jag tog geväret.
Jag riktade det mot min panna,
och tryckte på avtryckaren.
Ingenting.
Sen hörde jag er skratta i sovrummet.
Ni lekte med kuddarna...
som om ingenting hade hänt.
Och jag trodde att Herren...
hade gett mig en andra chans...
som om han sa, "Ge inte upp."
"Var stark."
"Var en god mor."
"Åt dom."
Men nu...
nu...
vad menas med allt det här?
Var är vi?
Unga Lydia sa likadant....
när hon förstod att vi tre var döda.
Och det var sista gången hon talade.
Men jag kunde inte berätta det förrän nu.
Ska jag koka en god kopp te, frun?
Inkräktarna ger sig av...
men andra kommer att komma.
Ibland så känner vi av dom.
Andra gånger så gör vi det inte.
Men så har det alltid varit.
Frun.
Mamma...
Pappa dog i kriget, eller hur?
Ja.
Får vi någonsin se honom igen?
Jag vet inte.
Om vi är döda, var är limbo?
Jag vet inte ens om limbo existerar.
Jag är inte klokare än dig.
Men jag vet att jag älskar dig.
Jag har alltid älskat dig.
Och det här huset är vårt.
Säg det tillsammans med mig.
Det här huset är vårt.
Mamma, titta. Det gör inte ont länge.
Ingen kan få oss att lämna det här huset.
Kom nu, Victor.
Översatt till svenska av qwaszx 2002.